www.HoundDawgs.org
Vielä kerran, ystäväni. - Vielä kerran.
Anna hänen mennä.
Minun on vietävä sinut kotiin. - Anna minun mennä.
En halua mennä takaisin.
Voit levätä siellä rauhassa isäsi ja hänen isänsä kanssa.
Katso, hän on kaukana nyt. - Haluan lähteä kotiin.
Tiedän.
Hän on vapaa nyt.
Miksi hymyilet? - Hän on saanut rauhan nyt.
Annetaan hänen mennä.
En jätä sinua yksin. Olen luvannut sen sinulle, enkä riko lupaustani.
Vien sinut takaisin äitisi ja sisarustesi luo.
Minä en ole yksin.
Et.
En.
Mene takaisin polullesi, muukalainen. - Miksi teette näin?
Hänen täytyy maksaa teostaan. - Mihin hän on syyllistynyt?
Hän on varas. - Se ei ole totta, herra.
Auttakaa minua, pyydän! - Hiljaa!
Mitä on varastettu? - Meidän kanimme.
Se on silkkaa valhetta!
Tapatteko hänet kanivarkaudesta? - Ei kuulu sinulle, muukalainen.
Tämä on minun polkuni. Elämämme on nyt yksi.
Olet rohkea, sotilas. Rohkea, mutta typerä.
Pysyt hädin tuskin jaloillasi, mutta luulet voivasi komentaa minua.
Mene.
En sano sitä toista kertaa.
Tapa hänet.
Älkää hyvät miehet! - En tee sinulle pahaa.
Kuka sinä olet? En ole nähnyt sinua täällä päin ennen.
En ole käynyt täällä ennen.
Kohtalo siis ohjasi sinut tänne. He olisivat tappaneet minut.
Kiitän sinua. Pelastit henkeni.
Riistämällä muita henkiä. - Et saanut valinnan varaa.
Voi olla, mutta en ole aina tehnyt oikeaa valintaa.
En minäkään. Mutta nyt minä olen vain vanha mies.
Ja elämähän valinnan tekee. - Olet väärässä.
Oletko varma, muukalainen?
Kuka hän on?
Vanha ystävä. - Mitä hänelle on tapahtunut?
Me olemme sotilaita.
Ymmärrän. Onko sinulla nälkä? - On.
Minulla ei ole mitään.
Niinhän sinä luulet.
Mistä päin olet tulossa? - Taistelukentiltä etelästä.
Taistelukentiltä?
Kukahan mahtoi voittaa?
En usko että kukaan. - Eikö kukaan?
Miten niin? Kai nyt joku voitti.
Joku voittaa aina. - Nyt ei käynyt niin.
Niin... Sota on merkillinen asia.
Olin kerran sotimassa. Monta vuotta sitten.
Siihen aikaan joku voitti aina.
Ajat ovat muuttuneet. - Ajat ovat muuttuneet.
En pitänyt siitä. - Mistä?
Sodasta. - Miksi et?
Sodassa kuolee. Kysy ystävältäsi.
Sota merkitsee kuolemaa.
Niin... Olet kertonut mistä päin olet.
Mutta et minne olet menossa. - Sinä kyselet paljon, vanhus.
No, minne päin olet menossa?
Itään. - Itään.
Odottaako sinua joku?
Ei. - Eikö?
Miksi sitten matkustat? - Hänen takiaan.
Hänenkö takia?
Älä sano, että häntä odottaa joku. - Varo sanojasi, vanhus.
Anteeksi, sotilas. En osaa aina hallita kieltäni.
Hänen verensä tahraa yhä käsiäni.
Hautaan hänet -
isiemme maahan.
Hänen on saatava nukkua -
rauhassa.
Nuku hyvin, sotilas.
Nuku hyvin.
Seis!
Sanoin että seis!
Miksi, muukalainen?
Kantamasi ruumis ei kuulu sinulle. - En ymmärrä.
Ruumis kuuluu minulle. - Sinulleko?
En usko, muukalainen. Se on aina ollut minun.
Olet väärässä, vanha nainen. - Väärässäkö?
Enkö minä tuntisi oman poikani ruumista?
Ei hän ole poikasi. Varo mitä sanot.
Tiedän mitä sanon.
Ja sinun pitää varoa mitä sanot.
Tunnen hänen äitinsä. Sinulla ei ole mitään tekemistä hänen kanssaan.
Minä tunnen hänet.
Ja minä tunnen sinut.
Mitä? - Minä tunnen sinut, sotilas.
Olen tuntenut kauan. Ei sinun tähtesi ikuisesti loista.
Ja edessäsi on pitkä polku. - Sinä olet noita.
Syytätkö sinä minua? - Minä syytän sinua, noita.
Anna takaisin se, minkä olet varastanut niin säästän henkesi.
Ryöstäisitkö sinä äidiltä hänen ainoan poikansa?
Sinä olet vihainen, sotilas. - Minä olen väsynyt.
Lepäisit sitten.
Lepään kun olen vienyt hänet kotiin. - Itsepäinen.
Kunpa tietäisit.
Se olit siis sinä... Metsässä. Sinä seurasit minua.
Niin.
Riittää. Mene matkoihisi jos haluat elää.
Mitä jos meillä on sama polku? - Sinulle ei ole tilaa polullani.
Siinä ei ole tilaa kenellekään. - Sinä voitit, sotilas.
Poikani menee sinun kanssasi.
Mutta muista -ei ole mitään kauheampaa kuin äidin raivo.
Et sinä ole hänen äitinsä! - Kyllä minä olen!
Olen kaikkien kaltaistesi äiti.
Te kaikki olette minun.
Minä en unohda sinua.
Minä en unohda.
Enkä minä.
Olen jo monta päivää halunnut kysyä, minne olemme matkalla.
Esität aina tyhmiä kysymyksiä.
Minua väsyttää.
Ja mikä vitsi tänään.
Olet väärässä tällä kertaa. En minä tyhmää kysymystä esittänyt.
Miksi et muista, mikä ensi sijassa oli lähtömme syy?
Minulla on kauhea nälkä.
Lähden metsälle huomenna.
Muistatko?
Kun olimme nuoria.
Sinä kaadoit aina isomman kauriin. - Kyllä, muistan sen.
Siitä on kauan.
Kaksi sotaa.
Viimeinen taistelu oli verilöyly. - Vai verilöyly?
Niin, taistelemme kunnes kuolemme.
Emme tiedä sen enempää.
Nyt olisi voitto kun saa palata kotiin.
Saa ikääntyä rauhassa.
Rauhassa.
Kaltaisemme miehet eivät ikinä opi ymmärtämään rauhan merkitystä.
Muistan siitä -
hajun, veren -
mudan, paskan.
Kyllä me pian saamme rauhan.
Aamutähti opastaa meitä.
Kuljemme kohti itää.
Katso minua.
Huppu pois. Hänen täytyy elää oikeudenkäyntiin saakka.
No, mitä sinä odotat? Minä en tee sitä.
Varo vain katsomasta häntä silmiin.
Tarkasta alue.
Päästä nainen, niin verta ei enää vuodateta.
Olento, jota kutsut naiseksi, on kuollut jo.
Tuhlaat vain aikaasi ja menetät arvokkuutesi.
Ja nyt menetät itsellesi vielä arvokkaampaa -henkesi.
Sotilas, joka tappaa puolustaakseen noitaa, ei ansaitse vähempää.
Mikäli sinussa ei ole mitään inhimillistä jäljellä.
En harrasta noituutta. Jos hän tekee sitä, tiedän miten on toimittava.
Tuo nainen pelasti henkeni. Haluan puhua hänen kanssaan.
Kaltaisesi sotilaan tulisi ymmärtää.
Olet juuri tappanut yhden parhaista miehistäni.
Ja sinä yrität saada minut vapauttamaan pahan hengen palvojan.
Minkälainen ihminen sinä olet? Sinä puhut kuin johtaja.
Mutta olet vain noidan käsissä oleva arvoton sätkynukke.
Miehesi hyökkäsi kimppuuni.
Taistelimme rehellisen taistelun ja hän kuoli kuin sotilas.
Kunnioita hänen tappiotaan äläkä määi kuin eksynyt lammas.
Päästä nyt nainen vapaaksi niin kenenkään ei tarvitse kuolla.
Olen nähnyt kaltaisia veteraaneja kunniattomissa kaksintaisteluissa.
Miehiä, jotka tuomitsevat ja jotka eivät halua, että heidät tuomitaan.
Mitä kauheimpien rikosten tahraamia -
mutta jotka taistelutantereella piilou - tuvat mutaan pelastaakseen henkensä.
Olen tappanut monta kaltaistasi matoa ja tänään tapan vielä yhden.
Vastaa tähän: Missä tapasit tämän... naisen?
Taistelutantereellako?
Näen olevani oikeassa. Sinä senkin hullu.
Etkö ikinä ole nähnyt tällaisia naisia, jotka tonkivat kuolleiden seassa -
kuin raadon luoksensa houkuttelemat sudet?
Sinä puolustat noitaa, koska hän on jo ottanut mielesi.
Mutta minä säälin sinua.
Laske miekkasi niin pelastan henkesi.
Tapaamme pian pappeja, jotka osaavat tuomita paremmin tilanteesi kuin minä.
En tarjoa sinulle aselepoa vaan mahdollisuuden pelastaa sielusi.
Pysy siinä.
Vaarannat henkesi yrittäessäsi pelastaa minut, mutta nyt haluat tappaa minut.
En halua tappaa sinua. Haluan tietää kuka olet.
Mikä olet.
Teit kuolemaa kun tapasimme ensi kertaa.
Pelastin henkesi niin kuin sinä pelastit minun.
Nyt on parasta että luotamme toisiimme.
Lasken miekkani kun olet vastannut minulle.
Kun tapasimme, näytit minulle yhden ruumiin monen miehen joukosta.
Miten tiesit, että etsin häntä?
Sinäkin luulet, että olen noita. - Minä luulen...
Minusta tuntuu, että sinusta on minulle vaikeuksia.
Ja sinulla on miekanterä kurkulla joten sinuna vastaisin.
Saat kaikki haluamasi vastaukset. Mutta juuri nyt saat kuunnella minua.
Ei...
Se paranee pian. Haava ei ole syvä.
Sinulla oli onnea, sotilas.
Missä me olemme?
Turvallisessa paikassa.
Kukaan ei löydä sinua täältä.
Miten minä jouduin tänne?
Seurassasi oli mies.
Olet täällä ja olet turvassa.
Vain se on tärkeää nyt.
Minulla on vainaja mukana. Minun on haettava se ja vietävä kotiin.
Sinun täytyy maata siinä.
En ole valmis vielä.
Ei tämä kauan kestä.
Mitä sinä teet minulle?
Te soturit ette luota keneenkään.
Tämä sokeuttaa sinut.
Et enää näe, kuka haluaa auttaa sinua ja kuka vahingoittaa.
Ehkä.
Mutta ymmärrän sen verran, että nainen joka elää metsässä -
ei ole voinut opiskella parantamista.
Olet oikeassa.
Tietoa saa monesta lähteestä.
Kun asuu metsässä, oppii kaikenlaista.
Ei ole parempaa koulua kuin se, joka syntyy eloonjäämisvaistosta.
Asutko sinä yksin täällä?
Pakenin maastani kun noitavaino alkoi.
En ole palannut takaisin.
Miksi et?
Pelon takia.
Näin miten siskoni poltettiin.
He kiduttivat äitiäni ja antoivat hänen hukkua.
Valinnanvaraa ei ollut. Jollen olisi lähtenyt -
minulle olisi käynyt samalla tavalla.
He etsivät minua yhä.
Otin riskin mennessäni taistelu - tantereelle, ja he löysivät minut.
Mutta minä löysin sinut.
Miten tiesit, että se mies on tärkeä minulle?
Äitini opetti minulle monia asioita.
Vietimme metsässä monta päivää nuotion ääressä.
Siskoni ja minä saimme oppia istumaan ja kuuntelemaan.
Äitini sanoi, että se on yön ääni.
Kun on oppinut kuulemaan sen läsnäolon, se ei ikinä jätä sinua.
Miksi et vieläkään vastaa minulle?
Olet väärässä. Minähän olen jo antanut sinulle kaikki haluamasi vastaukset.
Kerro nyt itsestäsi. Sen verran sinä ainakin olet velkaa minulle.
Tämä on jo toinen sinulle tekemäni palvelus, sotilas.
Minäkin lähdin kotoa.
Monta vuotta sitten.
Viimeiset kymmenen vuotta elämästäni -
olen taistellut muiden ihmisten sodissa.
Minulla ei ole monta onnellista tarinaa kerrottavana.
Näetkö?
Meillä on jotakin yhteistä.
Me kumpikin tiedämme, miltä tuntuu lähteä kotoa.
Minulla ei ole ikinä ollut koti -ikävää.
Menetin vanhempani jo lasna ollessain.
Taistelutantereesta tuli kotini.
Miksi sinä kärsit niin kovasti? Silmäsi eivät valehtele.
Soturillakin on oltava joku, joka odottaa häntä. Ystäviä...
Nainen.
Vainaja, jota kannan...
Hän oli paras ystäväni.
Tiedän.
Ja kuka se nainen on?
Hän otti hänet minulta.
Näetkö? Sanoinhan, että paranet nopeasti.
Mahdotonta.
Mitä olet tehnyt minulle?
Se sotilas oli oikeassa! - Sinun täytyy levätä.
Ethän sinä vain pelkää minua, sotilas?
Minun täytyy lähteä.
Ei! Odota, odota!
Et osoita kunnioitusta, muukalainen. Tulet kotiini ase vedettynä.
Pyydän anteeksi, herra.
Joku piti minua silmällä. Tulin linnaanne.
Joku?
Ei täällä ketään ole.
Vain sinä ja minä.
Ja vartijani.
Ehkä sinä... olet eksynyt.
Minulla on pitkä matka edessä. - Lepää täällä.
Meillä ei ole käynyt vieraita moneen vuoteen.
Ennen tänne tultiin kaukaa -
nauttimaan vieraanvaraisuudestani.
Ajat, ystäväni... ovat muuttuneet.
Kuka uskaltaisi olla täällä? - Varo mitä sanot.
Ette ehkä näe sitä, mutta tämä näyttää paholaisen tyyssijalta.
Anna paholaisen olla rauhassa.
Sillä ei ole osaa tässä tarinassa.
Ihminen valitsee itse kohtalonsa.
Hänen valintansa vaikuttavat hänen tulevaisuuteensa.
Herralla, tai paholaisella -
ei ole kykyä vaikuttaa ihmisen tahtoon.
Tuo on rienausta! - Ei ole.
Se on vapaata tahtoa.
Älä piiloudu Herran selän taa tekemiesi valintojen takia.
Älä lausu Jumalan nimeä turhaan.
En ole ikinä pyytänyt anteeksi tekemiäni valintoja.
Herralla, tai paholaisella -
ei ole syytä olla huolissaan valitsemastani tiestä.
Minä... olen kuningas!
Ja mikäli muistan oikein, sillä pitäisi olla jonkinlainen merkitys.
Jos valitsemasi tie on johtanut tänne, pyydä anteeksiantoa kun vielä ehdit.
Tai mitä muuten, muukalainen?
Minulla on ollut koko elämäni aikaa pyytää anteeksi.
Mutta en ole pyytänyt.
Minä valitsin kaiken tämän. - Miksi?
Miksi?
Miksi olen valinnut vallan orjuuden sijaan?
Miksi olen valinnut rikkauden köyhyyden sijaan?
Ne ovat tyhmän kysymyksiä.
Olen kuullut tarpeeksi. On tullut aika lähteä.
Sinä et ikinä lähde täältä!
Sinä joko jäät tänne tai sinä kuolet.
Valitse.
Minä lähden. - No...
Sitten sinun täytyy valita.
Heitä arpakuutiot.
Näetkö, miten helppoa on valita?
Olemme pysähtyneet taas.
Minun oli saatava levätä.
Tiedän. Anteeksi.
Vika on minun. - Ei.
Luuni.
Niissä tuntuu kylmä pahemmin nyt.
Meillä on vielä pitkä matka edessä.
Olemme eksyneet. Eikö niin olekin asianlaita?
Käännyin väärään suuntaan.
Sano, mitä nyt.
Ole huoleti, ystäväni. Emme me ensimmäistä kertaa eksyksissä ole.
Minä elätän yhä toivoa. - Merkillistä.
Toivo on viimeinen muistamistani asioista.
Se oli hetki taistelutantereella kun luulin, että olin selviytynyt.
Toivoin, ettei miekka, joka minuun oli isketty, ollut mennyt syvälle.
Toivoin voivani nousta ylös ja taistella taas rinnallasi.
Toivoin, että en kuolisi.
Sitten näin veren ja ymmärsin, ettei minusta olisi taistelemaan enää.
Mutta elätin yhä toivoa. Toivoa siitä, että sinä olisit elossa.
Toivoin saavani nähdä sinut viimeisen kerran viimeisellä matkallamme.
Nyt minä melkein toivon, että emme ikinä tavoita päämääräämme.
Näyttö on kiistämätön, poikani.
Nainen on nähty metsässä monta kertaa.
Emme voi enää salata totuutta. Todistajia on liian paljon.
Inkvisitio saa tietää tästä hyvin pian.
En suostu tekemään sitä.
Vaadit minulta liian paljon, isä.
Lähden pois hänen kanssaan.
Jonnekin, mistä meitä ei löydetä. - Hullun sanoja.
Vaarannatko elämäsi noidan takia?
Älä kutsu häntä siksi!
Olen varma, että hän on syytön.
No...
Jos luulet, että hän on syytön, anna kirkon suorittaa tutkinta.
Tiedän tribunaalin keinot.
En voisi enää elää itseni kanssa.
Poikani, olen tuntenut sinut siitä kun olit lapsi. Kuuntele minua.
Kuvittele, mitä seuraamuksia sillä olisi, jos lähtisit naisen kanssa.
Ajat ovat muuttuneet. Jollet pelkää oman henkesi puolesta -
ajattele sitä, minkä murheen se aiheuttaisi omaisillesi.
Isä, auta minua.
Ole viisas, poikani.
Se on hyvin yksinkertaista.
Anna inkvisition hoitaa kuulustelu.
Sillä välin sinun tulisi palata rintamalle.
Saat nähdä, että kun palaat, kaikki on jo ratkennut.
Pane merkille sanani.
Ja olkoon Jumala kanssasi.
Olet tehnyt pitkän matkan.
Olen eksynyt.
Suunta on oikea.
Miksi minä olen täällä?
Ei tämä tie johda kotiin. - Missä sinun kotisi on?
Idässä.
Mikä paikka tämä on? - Jonkun toisen koti, oletan.
En ymmärrä.
Ajan kulua on vaikea ymmärtää.
Olet matkustanut kauas.
Kauemmas kuin voit kuvitella.
En ole nähnyt aamutähteä moneen päivään.
Ja yöt ovat pimeämpiä.
Miksi sinä olet täällä?
Minä tunnen sinut.
Oletko varma?
En.
Toinen paikka... toinen aika.
Haluan kotiin.
Haluan rauhan. - Rauhan?
Oletko ansainnut rauhan?
Minä en ole tehnyt mitään!
Miksi sinä teet minulle näin?
Tein vain sen, mikä oli tehtävä.
Miksi?
Etkö vieläkään muista? - Muista mitä?
Minua.
www.HoundDawgs.org Newest NORDiC RETAiL!
Suomennos: Håkan Mäkelä Ordiovision